Vi tar beslutninger hver dag: hvilke teknologier vi skal investere i, hvilken mat vi skal spise, hvordan vi skal reise, hvilke innkjøp vi skal gjøre, hvilke partier vi skal stemme på, hvilken politikk vi skal støtte eller motsette oss. Vi må forstå disse beslutningene i lys av konkurrerende mål, for eksempel å beskytte miljøet versus å leve et behagelig liv, eller dyrevelferd versus hedonistiske ønsker om kjøtt. Dette betyr ikke at folk bærer hovedansvaret for omstillinger alene, men at det å belyse deres rolle i samspill med politikken, industrien og andre aktører vil gi et mer fullstendig bilde.
For å gjøre dette trenger vi kunnskap om hvordan folk forstår og tolker miljøkriser som klimaendringer, tap av biologisk mangfold, overforbruk av ressurser eller plastforurensning. Det neste steget innebærer kunnskap om hvordan mennesker knytter sine egne handlinger til disse problemene, samt å identifisere barrierer og drivkrefter for endring av atferd. Miljøpsykologi kan gi innsikt i samspillet mellom naturlige og bygde miljøer og menneskers oppfatninger og atferd (Steg, L. E., Van Den Berg, A. E., De Groot, J. I. (2018). Miljøpsykologi: En introduksjon (2. utgave). BPS Blackwell.). Dette vil bidra til å utforme effektive tiltak.
Figur 28.1 Psykologiske aspekter som er relevante for bærekraftige omstillinger.
Å forstå miljøutfordringer som klimaendringer eller tap av biologisk mangfold stiller menneskehjernen overfor vanskelige oppgaver. Mens hjernen er godt egnet til å løse problemer som er håndgripelige, oppstår i løpet av dager eller måneder og har få og klart definerte årsaker knyttet til tid og rom, er mange miljøutfordringer iboende annerledes: Miljøutfordringer oppstår vanligvis på grunn av komplekse samspill mellom flere faktorer i ikke-lineære systemer. Handlingene til et enkelt individ har for eksempel ingen synlig innvirkning på problemet (mens kollektiv handling har det).
Årsakene til miljøproblemer kan ha konsekvenser som viser seg mye senere i tid, i ulike deler av verden og for ulike arter, inkludert mennesker, dyr og planter. Virkningene kan utfolde seg på en ikke-lineær måte, noe som betyr at systemet forblir stabilt til tross for økende nivåer av problemet (for eksempel klimagasser), helt til et vippepunkt nås, som deretter fører til en plutselig og rask endring (Holmes, D. C., Richardson, L. M. (red.) (2020). Research handbook on communicating climate change. Edward Elgar Publishing.).
Dilemmaet her er at mennesker er svært effektive til å løse kortsiktige, lokale og håndgripelige problemer som kan håndteres av relativt få mennesker og med synlige resultater, men ineffektive når det gjelder globale, diffuse problemer med uklare eller usynlige resultater som krever et langsiktig perspektiv og samarbeid mellom mange mennesker (Pahl, S., Sheppard, S., Boomsma, C. og Groves, C. (2014). Perceptions of time in relation to climate change. WIREs Climate Change, 5: s. 375–388.). Disse kjennetegnene ved de store miljø- utfordringene gjør det vanskelig for mennesker å ta tak i dem, noe som fører til at vi beskytter oss mot negative følelser ved å nedprioritere eller neglisjere problemene i hverdagen.
Barrierer mot og drivkrefter for atferdsendring
Figur 28.2 viser en (forenklet) modell av de direkte (intensjoner, subjektive og objektive forhold, og rutiner og vaner) og indirekte faktorene som påvirker atferdsendring (Klöckner, C. A., Blöbaum, A. (2010). En omfattende handlingsbestemmelsesmodell: Toward a broader understanding of ecological behaviour using the example of travel mode choice. Journal of Environmental Psychology, 30(4), s. 574–586.).
Figur 28.2 En forenklet modell for beslutningstaking på miljøområdet.
Intensjoner er viljen til å gjøre en innsats for å nå målene vi har satt oss for miljøtiltaket. Med enkle ord er intensjoner det vi ønsker å gjøre. Vanligvis er intensjoner det kampanjer prøver å påvirke, ettersom de tar sikte på å få folk til å ønske å gjøre eller unngå noe. Fra miljøpsykologiske studier vet vi at intensjoner faktisk har innflytelse på atferd, men at styrken på denne innflytelsen varierer og ofte ikke er tilstrekkelig til å oppnå endring alene (Klöckner, C. A. (2013). En omfattende modell av miljøatferdens psykologi - en metaanalyse. Global environmental change, 23(5), s. 1028–1038).
I vårt eksempel med å endre kostholdet kan en intensjon være å sette seg et mål om å redusere forbruket av rødt kjøtt og øke mengden plantebasert protein i kostholdet. Jo mer konkret denne intensjonen er når det gjelder tid, sted og handling, desto større er sannsynligheten for at atferden vil følge: «Jeg vil velge det vegetariske alternativet i kantinen i dag» er en intensjon som har større sannsynlighet for å bli realisert enn «Jeg vil redusere kjøttforbruket mitt».
Subjektive og objektive betingelser fanger opp graden av frihet folk har til å utføre atferden, eller med andre ord hvor vanskelig atferden er. Jo lettere det er å utføre den nye atferden, desto mer sannsynlig er det at endring vil skje. Det er viktig å innse at det viktigste aspektet her er den subjektive vurderingen av vanskelighetsgraden. I vårt hypotetiske scenario vil det være lettere å innføre et plantebasert kosthold hvis kantinen tilbyr et bredt og fristende utvalg av plantebaserte alternativer, sammenlignet med en kantine som bare tilbyr kjøttbaserte retter. Det er imidlertid ikke nok å gjøre ting objektivt sett enklere for å skape endring, selv om det ofte hjelper og noen ganger er helt avgjørende for å få til en endring i det hele tatt.
Rutiner og vaner gjenspeiler at mange av våre daglige handlinger gjentas så ofte at vi ikke tenker så mye over dem (Wood, W., Rünger, D. (2016). Vanens psykologi. Årlig gjennomgang av psykologi, 67, s. 289–314.). Når vi gjør noe med suksess mange ganger og i en stabil kontekst, dannes det mentale snarveier. Disse automatiseringene gjør at vi kan bruke vår kognitive kapasitet til å tenke på noe annet. Å ha evnen til å utføre daglige oppgaver uten å tenke så mye er avgjørende for å navigere i hverdagen (bare tenk deg å måtte tenke bevisst på hvordan du skal lage kaffe, pusse tennene, dusje og kle på deg hver morgen).
Dette har imidlertid en pris, ettersom det å utføre vanemessige handlinger reduserer vår evne til å endre oss. Hvis vi har hatt et kjøttbasert kosthold hele livet og har tenkt å gå over til et plantebasert kosthold, kan våre etablerte rutiner for innkjøp og matlaging komme i veien og føre til at vi automatisk kjøper, tilbereder og spiser kjøttprodukter uten å tenke over det. Som et resultat utgjør vaner og rutiner ofte betydelige hindringer for å endre atferd.
Intensjoner avhenger av hvilke holdninger folk har. Holdninger er den generelle vurderingen av et atferdsalternativ: Ville det å redusere kjøttforbruket være noe bra, nyttig og fordelaktig eller dårlig, unyttig og skadelig? (Ajzen, I. (2001). Holdningers natur og virkemåte. Annual review of psychology, 52(1), s. 27–58.) For å gjøre denne vurderingen veier vi alle de positive og negative egenskapene og resultatene av atferden opp mot hverandre. I vår hypotetiske situasjon kan personen tro at et redusert kjøttforbruk vil ha positive effekter på den generelle helsen (positivt, veldig sannsynlig), kan føre til vekttap (positivt, sannsynlig), kan smake mindre godt (negativt, noe sannsynlig), kan føre til underernæring (negativt, usannsynlig) og kan være rimeligere (positivt, noe sannsynlig). Samlet sett er da personens holdning til å gå over til et mer plantebasert kosthold positiv, noe som potensielt kan føre til en intensjon om å gjøre det.
Interessant nok er holdninger til en viss grad flytende, ettersom de endres avhengig av hvilke av de positive og negative aspektene en tenker på på et gitt tidspunkt. Vi kan derfor endre holdningene våre avhengig av situasjonen vi befinner oss i. Dette gjelder særlig holdninger som nylig er blitt dannet.
I tillegg til holdninger, som kan tolkes som en mer «egosentrisk» refleksjon over nytten av en atferd, bidrar også verdier og normer til beslutningstaking og tilfører de moralske aspektene som er relevante for miljøtiltak (Klöckner, C. A. (2013). How powerful are moral motivations in environmental protection: An integrated model framework. I Handbook of moral motivation (s. 447–472). Brill.). Vi reflekterer ofte over om beslutningen vi tar, er i tråd med det verdiene våre forteller oss at er det rette å gjøre, og konsulterer vårt moralske kompass: Noen mennesker har en tendens til først og fremst å være velvillige (ta vare på velferden til nære andre), mens andre er mer universalistiske (ta vare på velferden til alle levende vesener og naturen). Likevel kan andre mennesker verdsette selvforbedring, å skaffe seg penger og eiendeler og derfor prioritere handlinger som øker deres velstand.
Verdier og normer er altså en abstrakt bakgrunn eller en retning som en handling kan vurderes opp mot. Vi vurderer ikke alltid alle verdiene vi har, når vi tar beslutninger, bare de som er direkte relevante i den gitte situasjonen. Tilbake til vårt eksempel: En person kan ha verdier som gjør at vedkommende bryr seg om og ønsker å beskytte dyr. Derfor kan dyrevelferdsdimensjonen komme inn i vurderingene av kostholdet og gjøre det mer sannsynlig å velge produkter basert på planter.
Atferden vår påvirkes også sterkt av andre mennesker rundt oss: (a) gjennom observasjon av hva andre mennesker gjør, og (b) gjennom å anta hva andre mennesker forventer av oss (Thøgersen, J. (2006). Normer for miljøvennlig atferd: En utvidet taksonomi. Journal of environmental Psychology, 26(4), s. 247–261.). Disse prosessene er særlig sterke når gruppen vi refererer til, er viktig for oss, lik oss eller i flertall. Som sosiale skapninger legger mennesker stor vekt på å tilhøre og motta støtte fra grupper. Følgelig har vi en tendens til å legge stor vekt på andres atferd for å øke sjansene våre for å passe inn.
Subtile signaler om hva som forventes av oss, behandles ofte ubevisst. I vårt hypotetiske scenario kan tilstedeværelsen av en støttende krets av venner, familie eller kolleger som også spiser plantebaserte måltider, i stor grad forbedre sjansene for å lykkes i forsøket på å redusere kjøttforbruket sammen- lignet med å være isolert eller bli hånet av jevnaldrende for sitt valg. Forskning viser også at det å gjøre endringer i fellesskap kan føre til mer bærekraftige endringer: Folk er mer villige til å ofre noe av sin egen glede eller komfort hvis det har en fordel for deres egen gruppe, enn hvis det ikke har det.
Sist, men ikke minst, er kunnskap en viktig faktor som bidrar til atferdsendring. Det antas ofte at «hvis folk bare visste at det finnes et problem, ville de handle». Tilgangen til kunnskap er imidlertid bedre enn noen gang før, noe som fører til en mengde informasjon om miljøutfordringene vi står overfor. Dessverre fører ikke bevissthet om et miljøproblem automatisk til endret atferd. Faktisk er det ofte et betydelig gap mellom kunnskap og handling. Ikke desto mindre kan det å skreddersy informasjon for å møte mottakerens behov være en effektiv måte å legge til rette for endring på. Når det for eksempel gjelder å redusere kjøttforbruket, kan en person som ikke er informert om miljøkonsekvensene, ha størst nytte av å lære «hvorfor» det er viktig å redusere kjøttforbruket. På den annen side vil noen som allerede forstår «hvorfor», ha større nytte av å lære om de spesifikke tiltakene de kan iverksette, for eksempel å velge plantebaserte alternativer.
De siste årene har flere forskere fokusert på å forstå dynamikken i atferdsendring, noe som har resultert i en modell som er vist i figur 28.3 (Bamberg, S. (2013). Applying the stage model of self-regulated behavioral change in a car use reduction intervention. Tidsskrift for miljøpsykologi, 33, s. 68–75.). Modellen antyder at atferdsendring ikke kan oppnås i ett trinn, men snarere er en prosess med påfølgende stadier. Hvert trinn eller stadium tar for seg et spesifikt spørsmål, og atferdsendring blir mer sannsynlig jo lenger en kommer i prosessen.
Figur 28.3 En forenklet trinnmodell for atferdsendring.
Det første trinnet markerer overgangen fra å være uvitende om behovet for en endring til å stille spørsmål ved livsstilen på grunn av negative virkninger for deg selv (f.eks. helsen din), noen andre (f.eks. barna dine), naturen eller noe annet. Nøkkelspørsmålet som skal besvares på dette stadiet, er «Hvorfor er det nødvendig for meg å handle?». På slutten av dette stadiet er folk motivert for å finne ut hva de kan gjøre for å forbedre situasjonen.
Faktorer som bidrar til overgangen fra å være uvitende til å ville handle, er negative og positive følelser, verdiorienteringer, sosial innflytelse og kunnskap. Negative følelser kan oppstå fordi du innser at din egen atferd er skadelig eller ikke i tråd med dine verdier, og positive følelser fordi du ser for deg hvordan en bedre fremtid kan se ut. Sosial påvirkning kommer for eksempel via jevnaldrende eller media.
For å følge opp eksemplet over kunne personen utvikle en bevissthet om problemet etter å ha sett en dokumentar om de negative effektene av kjøtt-tunge dietter (negative følelser, konflikt med verdier) eller hvis de hører fra noen i sin jevnaldrende gruppe at plantebaserte måltider er smakfulle og bra for miljøet (sosial påvirkning og positive følelser). Personen vil nå sannsynligvis gå over fra trinn én til trinn to og vite hvorfor endring er viktig, og føle seg motivert. I den første fasen er intervensjoner som fremhever moralen i beslutningene og behovet for endring, mest effektive, sammen med synliggjøring av at andre mennesker også endrer atferd.
I det andre trinnet resonnerer folk om alternativene til deres etablerte atferd og prøver å finne bedre løsninger. Fra å være generelt motivert og sterkt drevet av følelser etter trinn én skifter fokus nå til en mer rasjonell tilnærming, der en undersøker og sammenligner fordeler og ulemper ved atferds- alternativer og vurderer hvor vanskelige de er. Holdninger spiller en viktig rolle i evalueringen av alternativer ved å vurdere hvor gunstig atferden er, og hvor vanskelig den oppfattes å være. I vårt hypotetiske scenario kan det å redusere kjøttforbruket innebære å prøve ulike alternativer som å spise vegetarisk noen dager i uken, spise mindre kjøtt per måltid, unngå å kjøpe kjøttprodukter til hjemmebruk, samtidig som en er mindre streng når en spiser ute, spise fisk og andre mulige alternativer.
I denne fasen vil det hjelpe å øke antallet positive aspekter ved den alternative atferden og redusere antallet negative aspekter, slik at holdningene blir mer positive. en kan for eksempel fremheve helseeffektene av å spise mindre kjøtt, ta opp og avkrefte frykten for feilernæring ved å kutte ut kjøtt eller presentere smakfulle alternativer til kjøttbaserte måltider. En annen strategi kan være å skape «dytt» (engelsk «nudges») som dytter folk i retning av «bedre» atferd ved å utforme valgsituasjoner, slik at denne atferden blir mye lettere å velge (Sunstein, C. R. (2014). Nudging: a very short guide. Journal of Consumer Policy, 37, s. 583–588.). I vårt eksempel kan det for eksempel bety å gjøre plantebasert mat i kantiner til standardalternativet og bare servere kjøtt på forespørsel eller å plassere plantebasert mat mer synlig enn kjøtt.
Når beslutningen er tatt, går personen over til det tredje trinnet, som handler om å planlegge hvordan endringen skal gjennomføres på et praktisk nivå. Det lages spesifikke planer for hvordan og når en skal handle, for å nå et mål. Planen innebærer å spesifisere detaljene for hva, hvor, når og hvordan en person skal gjøre noe. Disse såkalte implementeringsintensjonene har vist seg å være en effektiv strategi for å nå mål. I vårt eksempel betyr dette at personen må finne ut hvordan en lager mat uten kjøtt, hvor en får tak i plantebaserte proteiner, hvordan en sikrer god ernæring, osv. Støtte med helt konkret kunnskap om hvordan snarere enn kunnskap om hvorfor er viktig nå. Først når dette stadiet er mestret, blir atferdsendringene synlige for andre.
I trinn tre må det gis spesifikk kunnskap, og folk trenger støtte til å planlegge gjennomføringen av endringene. Det kan imidlertid også være nyttig å støtte en persons planleggingsevne ved å lære bort teknikker for å planlegge systematisk, forutse hindringer og legge planer for å overvinne dem, sånn at en ikke blir overrasket av dem. I denne fasen er det også svært viktig med sosial støtte fra andre livsstilsendrere.
Det siste og fjerde trinnet handler om å stabilisere den nye atferden. Viktige faktorer her er tilbakemelding om atferdsresultater samt sosial påvirkning og støtte nå som atferden er utført for første gang. Å overvinne hindringer og utfordringer er avgjørende i denne sammenhengen. Anta at vår hypotetiske person har lykkes med å gå over til et mer plantebasert kosthold i en uke. I så fall kan tilbakemeldingsstrategier som mobilapper som gir informasjon om hvor mye karbon som er spart, eller et enkelt «godt gjort» fra en venn, være effektive. For å opprettholde den nye atferden som en ny vane og forhindre tilbakefall til gamle vaner kan strategier for å håndtere «svake øyeblikk» (f.eks. å spise mye kjøtt i juleferien) og overvinne tilbakefall hjelpe med å stabilisere atferden over tid.
Stadiumperspektivet er interessant av flere grunner: For det første gir det en forklaring på hvorfor atferdsendringer ofte ikke er målbare før langt ut i endringsprosessen, og hvorfor de ofte stopper opp underveis. Folk kan føle at de allerede har endret seg, men forblir inaktive i fase to. Videre forteller det oss at folk kan gå frem og tilbake mellom ulike stadier i prosessen. Hvis vår hypotetiske person prøver ett alternativ og finner det utilfredsstillende, har vedkommende et valg: Han eller hun kan gi opp og gå tilbake til sitt kjøttbaserte kosthold, eller utforske andre alternativer hvis han eller hun fortsatt er overbevist om at endring er nødvendig.
Modellen forutsier også at folk har ulike behov for støtte i de ulike stadiene, med andre ord er det behov for ulike tiltak og typer budskap for å flytte folk fra stadium én til stadium to, enn fra stadium to til tre eller stadium tre til fire. Modellen viser også mange innfallsvinkler for hvordan bidraget fra samfunnet generelt (dvs. f.eks. politikken eller industrien) er helt avgjørende for å gjøre livsstils- endring hos folk mulig: Klarer en å redusere kostnadene (både i form av penger, men også tid eller anstrengelse) av bedre alternativer betydelig, så vil flere mennesker som er kommet til trinn to, klare å ta de gode valgene.
Norsk elbilsatsing har vist at dette er mulig om insentivene er sterke nok. Å skape en infrastruktur som gjør det lett nok for folk å leve bærekraftig, gjør det mye mer sannsynlig at det skjer i realiteten. Hvis bærekraftige alternativer ligger til rette i trinn to av omstillingen og det er god infrastruktur som gjør trinn tre lett å overkomme, så vil vi klare å få langt flere som allerede har kommet seg til trinn to, også til trinn fire av omstillingen. Å sørge for det er et felles ansvar for alle samfunnsaktører.
Avsnittene ovenfor beskriver en atferdsendringsprosess i flere trinn som ideelt sett resulterer i en vedvarende atferdsendring. Det viser imidlertid også hvor mange fallgruver det er på veien. Til å begynne med har vi sett i historien om bærekraftig atferd at kampanjer som fokuserer på folks holdninger til den tiltenkte nye atferden, i dette tilfellet å spise mindre kjøtt, ofte ikke er nok til å føre til atferdsendring. Modellen ovenfor kan forklare at selv om en kampanje er vellykket og får folk til å ha mer positive holdninger, er dette bare et første skritt på veien mot endring. Å øke folks generelle holdninger til et bærekraftig kosthold vil derfor ikke få dem til å spise mer bærekraftig ved å redusere kjøttforbruket.
Blant andre faktorer må også holdningene til spesifikke atferdsalternativer tas opp: Det viser seg i meningsmålinger at folk er ofte positive til å oppføre seg bærekraftig på generelt nivå, men mangler positive holdninger til spesifikke, bærekraftige atferdsmønstre. Her kan bransjeaktører som (noen ganger feilaktig) hevder at et produkt er bærekraftig, eller politikere som driver lobbyvirksomhet for et produkt (f.eks. norsk kjøtt), skape en kulturell kontekst som gjør det vanskelig å få til reelle endringer.
Selv om holdningene er positive til en spesifikk atferdsendring, kan en person likevel føle at det er for vanskelig å gjennomføre endringen i praksis. Å ikke oppføre seg i tråd med våre egne verdier og holdninger blir da rasjonalisert som tvunget av omstendighetene («Jeg ville endret atferden min hvis det bare var lettere» eller «Det er ikke mitt ansvar, fordi omstendighetene gjør det umulig for meg»). Det psykologiske fenomenet kognitiv dissonans kan bidra til å forstå hvorfor dette skjer: Hvis folk har motstridende tanker om en atferd (som «jeg liker smaken av kjøtt» og «jeg burde spise mindre kjøtt for miljøets skyld»), eller hvis atferd og verdier ikke stemmer overens, fører dette til en ubehagelig mental tilstand som vi håndterer enten ved å endre atferd, men ofte heller ved å endre tankene våre (Scott, E., Kallis, G., Zografos, C. (2019). Why environmentalists eat meat.PLoS One,14(7), e0219607.). Da rasjonaliserer vi for eksempel at det å spise kjøtt er det mest bærekraftige alternativet gitt forholdene i Norge.
En annen faktor kan være den kulturelle konteksten, hvis den ikke støtter endringen, kreves det et svært dedikert sinn for å lykkes. Vanligvis trenger folk i det minste noen allierte for å ha den utholdenheten som er nødvendig for å motstå de dominerende sosiale normene. Til sist, det er ofte mangel på støtte ved den første gjennomføringen av atferdsendringer som fører til at folk har gode intensjoner, men mangler nødvendig kunnskap og støtte til å iverksette endringer. I lys av disse utfordringene er det viktig å huske at sterke politiske tiltak, som for eksempel røykeforbud, kan være mer vellykkede (men også politisk mer kostbare) enn kampanjer for frivillige endringer, spesielt når endringene må skje raskt. Disse strukturelle endringene har også en innvirkning på holdninger i etterkant, da atferd ikke bare påvirker holdninger, men også omvendt (Bem, D. J. (1972). Self-perception theory. In Advances in experimental social psychology, Vol. 6, s. 1–62). Academic Press.).
Psykologien kan bidra til å oppnå de nødvendige samfunnsendringene. Dagens miljøproblemer og langsiktige tidshorisonter er vanskelige å forstå og håndtere for menneskehjernen. Mennesker gjennomgår ulike stadier når de endrer atferd. Hver av disse fasene er forbundet med spesifikke intervensjons- eller kommunikasjonsstrategier, og samfunnet kan legge til rette for at atferdsendring i de forskjellige fasene blir lettere.
Så langt har endringskampanjene mest fokusert på å skape bevissthet, vi trenger nå mer fokus på de senere fasene i prosessen. Et viktig spørsmål for miljøpsykologiens fremtid er hvordan en kan komme videre fra små og isolerte endringer i enkeltaspekter av livet til mer radikale endringer av livsstilen generelt. Dette omfatter både politisk handling (og støtte og motstand mot dette) og endringer på individ- og samfunnsnivå. På grunn av det presserende behovet for nødvendige endringer er det utilstrekkelig å fokusere utelukkende på gradvise fremskritt. Vi må finne verktøy for å sette i gang store endringer uten å risikere sosial uro, som kan føre til ødeleggelse av samfunnet slik vi kjenner det.
Dette handler i mye større grad om å skape demokratiske arenaer hvor alle aktører i samfunnet deltar og forhandler seg frem til aksepterte løsninger. Medborgerfora, som noen kommuner prøver ut nå, er eksempler på slike typer tiltak. De første erfaringene viser at folk ofte tar ganske radikale beslutninger i sånne fora.
I denne sammenhengen er det interessant å se at den unge generasjonen er i gang med å endre holdninger og atferd på noen områder. Men generelt sett er ikke den unge generasjonens miljøatferd bedre enn hos de eldre (Wiernik, B. M., Ones, D. S., Dilchert, S. (2013). Age and environmental sustainability: A meta-analysis. Journal of Managerial Psychology, 28(7/8), s. 826–856.).
Får ærespris for utvikling av banebrytende teknologi for å rasjonalisere høsting og ta bedre vare...
Med en økonomisk og sosial opptur som har vart i over 100 år, har verden kommet til en tålegrense....
En ny debatt om kjernekraft har blusset opp. Noen av forklaringene kan være krigen i Europa, en...
Et skifte til en grønnere hverdag forutsetter økt tilgang til en rekke mineraler og materialer....
Bærekraftig utvikling er en nøkkelutfordring i vår tid. Med et økende globalt fotavtrykk, har vi...
Pengesystemene er kritisk infrastruktur i samfunnet. Hva koster det å drive dem? Og er det...
Det er mange diskusjoner om bruk av digitale teknologier i skolen og ulike perspektiver kommer til...
Energilager er en viktig komponent i bærekraftige energisystemer. Store energilager vil redusere...
NTVAs ærespris blir delt ut på Lerchendal Gård i Trondheim 17. april kl. 18:00. I tilknytning til...
Å forstå det store bildet av bærekraft er en utfordrende oppgave. Mens løsninger på mange problemer...
Det er ingen kommentarer her enda.
Du må logge inn for å kommentere.